Tidigare...
- Vem är du? - Peter Pan.
- Tingeling kommer inte att rädda oss. - Du vet var Pan är.
- Pilen nuddade knappt. Hur länge? - Dagar. Som mest några veckor.
- Jag hör inte hemma här. - Du skapades av en anledning.
Pappa, nej!
- Du kommer inte tillbaka. - Jag måste hedra Baelfire.
- Jag vet vägen till Ingenstans. - Välkommen hem, Baelfire.
Det känns som om det bara var igår du kom hit första gången, Baelfire.
Jag hade ärligt talat hoppats på att slippa se dig igen.
- Då borde Pan inte ha tagit min son. - Du borde ha låtit det vara.
- Jag ska hämta honom. - Tror du verkligen det?
Du var en vild pojke. Du vet att man inte bör trilskas med Peter Pan.
Vet du hur länge han har letat efter det mest sanntroende hjärtat?
Tror du verkligen att han tänker lämna ifrån sig honom?
Kanske om jag ber snällt.
Du må ha blivit vuxen, men du tycks även ha blivit dum.
Jag har växt upp. Och dum eller inte-
- så kan jag åtminstone knyta en överhandsknop.
Jag är ingen pojke längre, Felix. Och jag är fan i mig inte bortkommen.
Det var en gång...
Bae.
En present. Nåt att vässa ditt kol med.
- Var fick du den ifrån? - Nån som inte behövde den.
Du menar från nån som inte kunde betala? Pappa, jag har ju sagt-
- att jag inte vill ha fler gåvor från dem du terroriserar.
Vad vill du ha, då? Berätta, min son. Vad skulle göra dig lycklig?
Att få åka härifrån. Jag är trött på det här skjulet.
Det är lätt fixat. Vad sägs om ett slott?
Jag kan bygga ett palats så magnifikt att det skulle skugga landsbygden.
Det var inte vad jag menade.
Jag vill gå ut, träffa vänner och se världen bortom dessa väggar.
- Varför litar du inte på mig? - Jag litar visst på dig.
Det är andra jag inte kan lita på. Jag har många fiender utanför dörren.
- De skulle alla kunna skada dig. - Är det den enda anledningen?
Egentligen kanske du är rädd att jag aldrig skulle återvända.
Nej, jag oroar mig för din säkerhet. Det här är det bästa stället för dig.
Vad skulle jag ta mig till utan dig?
Du har alltid känt dig mer bekväm bakom en mask.
Du var den enda som kunde se bortom den.
Bortom monstrets mask.
- Så varför ta på den igen? - Jag behöver monstret, Belle.
Det är enda sättet att rädda honom. Och jag ska rädda Henry.
Enligt profetian kommer Henry att bli din undergång.
Räddar du honom så säkerställer du din död.
- Tror du inte att jag klarar det? - Jag tror att dina avsikter är goda.
Men ett helt liv av feg egennytta är en otrevlig vana...
- ...som du aldrig lyckats bryta. - Saker är annorlunda nu.
Hur då? Vad är annorlunda?
Jag har inget att leva för.
Men jag, då?
Du är inte verklig. Du är bara en syn.
Jag är ju i Storybrooke och väntar på dig.
Det borde du inte göra. När jag sa adjö till dig, Belle...
- ...visste vi att det var för gott. - Jag trodde att du skulle återvända.
Du skulle ändå lämna mig med tiden eftersom du kan se mig som jag är.
Du tycker dig se en god man, men med tiden skulle du se monstret.
Min son är död. Jag kan bara sona det-
- genom att rädda hans son och ge mitt liv.
Här håller de Henry fången. I Pans läger. Enligt...
- Tingeling. - Känns konstigt att säga.
- "Ting" duger bra. - Inte mycket bättre.
Hon säger att det finns vakter längs framsidan-
- så vi tar oss in bakvägen. Hon ska snacka sig in.
När kusten är klar smyger vi oss in.
- Ni kommer möta vilda pojkar därinne. - Vi klarar nog av ungar med pinnar.
Det är inte pinnarna som är problemet. Det är giftet de doppas i.
- Drömskugga. Krok varnade oss. - Bra, för ett litet sår...
Giftpinnar är lika med döden. Vi fattar. När kan vi sätta igång?
Jag är redo, så fort ni har berättat flyktplanen.
- Ni har väl en flyktplan? - Det var lite av en sistaminutenresa.
Har ni inget sätt att ta er ifrån ön så spelar inget av det här nån roll.
Ingen lämnar ön utan hans tillåtelse. Det här är slöseri med tid.
När det gäller familjen kommer vi alltid på nåt.
Låt mig visa en sak. Vet ni vad det här är?
Ja, en klocka.
Den tillhörde dem som tog hit din son.
Jag tog den från flickans kropp. Det tog halva natten att få bort blodet.
Och den andre killen... Honom fanns det inte mycket kvar av.
Så går det för Pans egna. Gissa vad han gör med er.
Jag tar inga risker utan en väg härifrån.
- När ni har en så vet ni var jag bor. - Vart ska hon?
Låt henne vara. Hon har rätt. Man bryter sig inte in utan en utväg.
- Lärde du dig det på borgensskolan? - Neal lärde mig det.
- Krok, du har ju tagit dig härifrån. - Ja, med mitt skepp.
Men då krävs nån sorts magisk portal.
Jag fick en av Pan i en uppgörelse som jag inte tror han tänker upprepa.
- Har ingen lämnat ön utan tillstånd? - Jo, en man.
- Hennes kompanjon Neal. - Hur då?
Det kanske vi kan ta reda på.
Stanna på Pans order!
Jag tar inga order.
Bae?
Du är inte verklig. Du är död.
- Va? Det är klart att jag är verklig. - Du är en syn, precis som Belle.
Nej, vänta nu. Det är jag. Jag blev skjuten men överlevde.
Min son är död! Du är bara här för att påminna mig om mitt misslyckande!
- Lägg ner spjutet. - Du ska testa min beslutsamhet.
Du kommer inte att lyckas. Jag ska offra mitt liv för Henry.
- Inget ska få hindra mig! - Pappa, snälla du...
Bae? Är det verkligen du?
Ja.
Jag trodde jag hade förlorat dig för alltid.
Jag har funderat. Endast en kung bör bo i ett slott.
Så ta och prova om den här passar.
Bae?
Hör upp. Vi måste genast organisera sökandet.
Tror ni att ni kan gömma honom för mig?
Var är han? Var är min son?
- Han är inte här, Du onde. Jag svär. - Ljug inte för mig!
Magi ledde mig till den här råtthålan.
Hans spår slutar här, i Hameln.
- Jag vet att ni gömmer honom. - Nej, det gör vi inte.
Många av våra barn försvann inatt-
- lockade ur sina sängar av nån ohelig musik.
- Vilken musik? - Från råttfångaren.
Bara barnen hörde den. Några försökte berätta men ingen trodde dem.
De skickades i säng igen och i morse var de borta.
- Och vem var det som spelade? - Ingen såg hans ansikte.
Bara en figur i en rutig mantel av olikfärgade tygstycken-
- som ledde barnen från deras hem och ut i skogen. Förstår ni inte?
Det måste vara samme man som har tagit er son.
Oavsett vem denne råttfångare är-
-har han snart spelat sin sista ton.
- Hur är det möjligt? - En lång historia.
- Men Robin Hoods skuld är betald. - Var du hemma i vårt land?
Ja, men jag lyckades ta mig hit. Nu måste jag hjälpa Emma rädda Henry.
- Var är hon? - Jag lämnade dem på Kroks skepp.
Trots hedervärda avsikter har de inte vad som krävs.
Som det du gjorde med pojkarna? De är väl inte...
- Nej, de sover bara. För tillfället. - Vi låter det räcka med det.
- Du har inte heller vad som krävs. - Jag gör vad jag måste.
Men att döda vilda pojkar behövs inte.
- Vi får väl se. - Jag antar att du har en plan.
Den här offer-grejen var väl bara dramatik?
Det är enda sättet. Pan är för mäktig.
Man kan bara besegra honom om man är villig att dö, vilket jag är.
Tänk om jag sa att det finns ett annat sätt.
Exakt hur lyder din plan?
Du vet hur man hör havet när man håller ett snäckskal mot örat?
Med vissa snäckskal kan havet höra dig.
Varför måste havet höra oss?
Vad har du gjort?
Ge mig spjutet.
- En bläckfisk? - Precis.
- Du kan väl få fram bläck från den? - Bläckfiskbläck? Är det din plan?
Det kan bedöva de mest magiska av varelser. Åtminstone en stund.
- Till och med Pan. - Jag har viss erfarenhet.
- Kan du få ut det? - Förvisso.
- Men hur ska du komma Pan nära? - Det behöver jag inte.
Jag behöver bara en träff för att få Henry tillbaka.
Överlåt det åt mig.
- Vad ska det här föreställa? - Svingade sig Neal ut i en lian?
Kan nån ge mig ett handtag? - Vad sägs, räddaren?
Jag kan göra det.
- Du ser inte så pigg ut. - Det är 40 grader varmt här.
Och jag är i fin form.
Damerna först.
Hur länge ska du hålla god min? Din familj bör få veta att du ska dö.
Vad bryr du dig? Varför berätta när det ändå inte finns nåt hopp?
Är det nåt jag snappat upp från er så är det att det alltid finns hopp.
Är det nåt du inte berättar?
Tyvärr är hopp och realitet oftast helt skilda saker.
Jag sa sanningen. Du tar dig aldrig levande härifrån.
Då stannar det här mellan oss. Den ende de behöver rädda är Henry.
Krok!
Vad är det här för ställe? Vad gör vi här?
- Neal... Det var här han bodde. - Ja.
Baelfire bodde en tid i Ingenstans som pojke. Det här var hans hem.
Kan han ha lämnat nån ledtråd till hur han flydde härifrån?
Låt oss hoppas det. Annars är vi lika bortkomna som han var.
Bae!
- Var är min son, råttfångare? - Är det så de kallar mig?
Vi vet båda vem jag egentligen är.
Det var länge sen, min vän. Kul att du kunde komma till föreställningen.
Är du förvånad att se mig, Rumpel? Jag är själv lite förvånad.
Titta vem som har vuxit upp och blivit Den onde.
- Vad gör du här? - Det var ensamt i Ingenstans.
Mina enda vänner är barnen som drömmer. De kan inte stanna.
Men pojkarna jag tar med mig kommer att göra det.
Du tänker ta min son. Då krävs det mycket mer än en magisk flöjt.
Det enda magiska är att bara vissa pojkar hör den.
Pojkar som känner sig oälskade och vilsna.
Det är väl därför du hör den, Rumpel.
Tro inte att du känner mig. Det gör du inte längre.
Det tror jag nog. Under all makt är du inget annat än en oälskad-
-ensam och vild pojke.
Det där lät bra. Det ska jag kalla mina nya vänner: "De vilda pojkarna."
- Visst låter det bra? - Kalla dem vad du vill.
- Baelfire blir inte en av dem. - Det är han redan.
Frågan är vad du är villig att göra för att få honom tillbaka.
- Du ska få ångra att du frågade det. - Jag förstår att du är upprörd.
En förälders största skräck är att förlora sitt barn.
Men inte din, inte sant. Nej, du räds inte att han ska tas ifrån dig.
Du räds att han ska lämna dig.
Att bli övergiven är ju det enda du är bra på.
Alla du har känt har lämnat dig. Baes mor Milah.
För att inte tala om din egen far. Varför skulle Bae vara annorlunda?
- Du har fel. - Låt oss ta reda på det.
Fråga Baelfire om han vill följa med till Ingenstans eller stanna hos dig.
Vill han stanna ska jag åka härifrån och aldrig återvända. Är vi överens?
- Jag behöver inte göra upp med dig. - Men varför inte?
Om du nu är så säker på att han stannar.
- Vill du inte fira med oss, Henry? - Det finns inget att fira.
- Hela festen är ju för att fira dig. - Mig? Varför det?
För att du kommit för att rädda magin.
Jag kan inte tänka mig nåt som är mer värt att fira.
Se bara på dem.
- Jag är inte som dem. Eller som du. - Visst är du det.
Du är ju fortfarande en pojke. Kanske en sång kan få dig på fötter.
Ledsen, men jag hör inget.
Intressant. Den här flöjten är förtrollad, Henry.
- Den kan bara höras av vissa barn. - Vilka då?
Det kommer du snart nog att få veta. Det lovar jag.
- Vad är det? Vad hände? - Baelfire. Han lyckades tyvärr fly.
- Varför hämtade du honom inte? - Jag försökte.
Jag följde spåret och fann två vakter utslagna av en sömnformel.
Den onde.
Far och son har alltså återförenats.
- Vi bör flytta pojken till säkerhet. - Men Felix, var är din äventyrlighet?
Vi kan inte avsluta festen precis när det riktigt roliga ska börja.
- Nåt viktigt? - Jag vet inte än.
- Jag visste inte att han tecknade. - Han fick det från sin mor.
Hoppas Neal lämnade nåt användbart i nån av de här. Kanske en karta.
Åtminstone nån sorts ledtråd.
Ge mig det där ljuset.
- Hur går det för dig? - Inga bönplantor...
...eller häxvirvlar under mattan. Faktiskt inte ens en matta.
Det är fler teckningar på väggen, men såvitt jag ser är de bara teckningar.
Det var nog bara ett sätt att fördriva tiden.
- Du kände honom rätt väl, inte sant? - Vi tillbringade en del tid ihop.
- Allt väl, Swan? - Bara fint.
Du tycks ha rätt. De är bara bilder.
- Vad är allt det här? - Muggar och skålar som han har gjort.
Kokosnöten var inget vidare. Full med hål.
Det kanske är ett litet durkslag.
Ja, för Lill-Baelfire lagade nog en massa pasta...
Vänta nu... - Krok, släck facklan.
Ska jag bli impad av att han gjorde en nattlampa?
Titta upp.
- Stjärnor. - Det är en karta.
- Vart leder den? - Hem.
Vi har en gäst. Nån som vet hur mycket jag gillar gissningslekar.
Vem kan det vara? Jag gissar på...
Den onde.
Har du kommit för att rädda Henry? Så spännande.
Den onde, redo att offra livet för sin familj.
På tal om familj...
Du kan komma fram nu, Baelfire.
- Namnet är Neal numera. - Nytt namn, samma gamla knep.
Det värmer att se er tillsammans.
Särskilt efter att du övergav honom, Rumpel.
- Vilken familjeåterförening. - Vad väntar du på?
Jag fixar det här.
Fyndigt. Men vi har gått igenom det här förut, Baelfire.
- Minns du ingenting? - Jag minns tillräckligt.
Det var därför jag inte täckte spetsen.
Hämta Henry.
Ser man på. Jag är imponerad. Men räddar du honom verkligen, Bae?
- Vad vore värre än att lämna honom? - Fråga din far.
Ibland är det våra närmaste vi bör frukta.
- Vad pratar han om? - Har du inte berättat?
- Berättat vad? - Om profetian.
- Vilken profetia? - Den som säger att du blivit lurad.
Din far är inte här för att rädda din son.
Han är här för att mörda honom.
Vad pratade han om? Tänker du mörda Henry?
Han försöker bara psyka dig. Vi har ju pojken och kom undan.
- Var är vi? - På andra sidan ön.
- Vi är i säkerhet här för stunden. - Henry, det är jag. Pappa.
Han hör dig inte. Att dra ut honom ur förbannelsen kan vara farligt.
Han vaknar naturligt om några timmar. Han kommer att klara sig.
Kan du förklara vad Pan menade med profetian och att du ska döda Henry?
- Han vill så split mellan oss. - Det där var inget förnekande.
När jag hittade dig trodde du att jag var en hallucination.
Du sa att du måste göra det rätta.
- Baelfire... - Jag heter Neal!
Sluta slingra dig och berätta vad det är som pågår!
Det var en sierska...
Hon berättade om en profetia. En pojke skulle återförena mig med dig.
Den pojken skulle bli min undergång.
Jag visste inte att det var mitt barnbarn-
- förrän jag fann er i New York och upptäckte att du var hans far.
Du hade tänkt göra dig av med honom oavsett vem han var.
Lura ödet för att slippa undan profetian. Din kallblodiga jävel.
Du tänkte döda honom.
Ja.
- Backa. Håll dig borta från honom. - Det var då. Saker har förändrats.
Jag kom inte hit för att skada honom.
- Ska jag tro på det efter det du sa? - Jag ska inte ljuga.
Självbevarelse är en ovana jag haft hela livet.
Men jag kom hit för att bryta den. Även om det betydde att offra livet.
- Du måste tro mig. - Hur skulle jag kunna göra det?
- Du känner inte ens igen honom. - Han bär ju mask.
Kanske det, men det är inte därför.
Se på honom.
Han leker med de andra pojkarna, ute i världen. Han är lycklig.
Det är därför du inte känner igen honom.
- Baelfire, hur mår du? - Bara bra. Vad gör du här?
Jag vet att du tror att jag inte bryr mig om dig, men jag ska bevisa det.
Varsågod, Rumpel.
- Pappa, vad gör du? - Jag skyddar dig.
Du kommer att ångra att du inte tog erbjudandet!
- Rör mig inte! Försvinn! - Du är trygg nu, Bae.
Jag var aldrig i fara. Råttfångaren var min vän.
- Tro mig, han skulle ha skadat dig. - Varför det? Vem är han?
Ännu en som du har plågat med din makt?
Hans namn är Peter Pan. Jag har känt honom sen jag var pojke.
Vi stod varann väldigt nära som barn.
- Är han också odödlig? - Han har inte alltid varit det.
Han åkte till en plats som heter Landet Ingenstans. Han förrådde mig.
- Man kan inte lita på honom. - Vad hände?
Han lurade mig länge innan jag såg hans sanna natur.
Och den är mörkare än nåt du ska behöva se.
Han kan inte vara värre än du.
Jag var tvungen att skydda dig. Jag hade inget val.
Sluta ljuga, för det vet jag att du gjorde. Jag känner till erbjudandet.
Du hade bara behövt fråga om jag ville komma hem.
Då hade jag vetat om du litade på mig och om du verkligen brydde dig.
- Bae, snälla du... - Jag hade kommit hem.
Jag hade valt dig!
Om du bara hade frågat så hade vi kanske kunnat bli en familj igen.
Det kan vi bli, Bae.
Bae!
Säg vad jag måste göra för att återfå ditt förtroende.
Ge mig Den ondes dolk.
Jag känner dig. Du skulle aldrig åka ända till Ingenstans utan den.
Den är det enda som kan kontrollera dig. Du skulle inte riskera den.
Jag har den inte. Jag ljuger inte.
- Jag gömde den för Pan. - Ogöm den, då!
- Min skugga tog den. - Din skugga...
- Du har visst svar på allt. - Det är sant, jag svär.
Visst, du kanske gömde den och vill göra det rätta. Idag.
- Men hur blir det imorgon? - Jag har förändrats.
Profetian kvarstår. Räddar du honom är han fortfarande din undergång.
Jag är ändå villig att dö för honom.
Vad skulle hända om vi kom hem, du återförenades med Belle-
- och plötsligt insåg att det enda som hindrar ett lyckligt slut är min son?
Plötsligt skulle "undergång" inte låta så kul.
Du är mitt lyckliga slut.
Det här är det, eftersom det är min räddning.
Jag kan vara stark, min son...
...om du bara tror på mig.
När jag bodde här och sov i en grotta-
- brukade jag drömma att du kom och räddade mig.
Men sen vaknade jag och mindes hur du lämnade mig.
Du lämnade din egen son för dolken. Hur skulle nåt kunna förändras?
Neal... Vad gör du?
Jag ska hitta Emma och de andra och sticka iväg från den här ön.
- Sen ska jag åka hem med min familj. - Du kan inte gå in i djungeln ensam.
Utan mina krafter som skydd kommer Pan att fånga er båda.
Jag är ledsen, men jag har inget val. Vi är tryggare utan dig.
Farväl, pappa.
Hur vet du att det är en karta?
Under en kort del av sin tid här vistades Baelfire på mitt skepp.
Jag lärde honom navigera efter stjärnorna.
- Ni ser frukten av mitt arbete. - Då kan du tyda den.
- Tyvärr inte. - Du sa ju att du lärde honom.
Ja, men jag lärde även Neal piratlivets grundbult:
Hemlighetsfullhet. De bästa kaptenerna döljer sina kartor i kod.
- Han var en läraktig elev. - Menar du att bara Neal kan läsa den?
Det innebär att den ende som kan tyda den är död.
- Emma, vänta! - Inte nu!
Jag kan inte föreställa mig din sorg.
Jag är inte sorgsen, jag är förbannad.
Visst, Neal dog nyss men jag förlorade honom för åratal sen.
Jag trodde att han inte älskade mig och jag fick veta sanningen för sent.
Jag kan inte ens berätta hur arg det gör mig.
Hur ont det gjorde när han försvann, hur rädd jag blev när han återvände.
För jag visste i samma stund som jag såg honom att jag aldrig...
Att jag aldrig hade slutat älska honom.
Hon klarar sig. Vi har gjort allt vi kan.
Det är problemet. Jag vet inte hur jag ska trösta min egen dotter.
- Det är det första en mor lär sig. - Jag vet, jag känner likadant.
- Men hon är så upprörd. - Vem kan förebrå henne?
Om du dog skulle jag aldrig kunna gå vidare.
Det måste du. Varje dag vi är här kan nånting hemskt hända.
Händer nåt mig så vill jag att du går vidare och fortsätter vara lycklig.
Det var rart, men inget kommer att hända dig så länge jag är här.
Emma...
Du var så nära att hitta henne.
Du gör mig besviken. Har jag inte lärt dig bättre?
Bryt dig aldrig in om du inte vet vägen ut.
- Jag ska komma ihåg det nästa gång. - Det blir ingen nästa gång.
Din far kunde ha skyddat dig här ute.
Men vem skulle ha skyddat Henry från honom?
- Snacka om att ligga risigt till. - Jag ska ha min son till varje pris.
Du fattar visst inte. Det är inte problemet.
Du hämtade honom och jag tog honom tillbaka. Så funkar leken.
Ditt problem är att det inte finns nåt sätt att fly från Ingenstans.
Ingen lämnar ön utan mitt tillstånd.
- Jag har gjort det förr. - Jaså, du?
Och titta var du är nu. Det är som om du aldrig åkte härifrån.
- Menar du att du släppte iväg mig? - Jag menar att alla är där jag vill.
Sug på den.
- Ni vet vart ni ska ta honom. - Nej! Henry!
Oroa dig inte, det dröjer inte länge. Bara tills jag återställt brädet.
- Spelet tar snart en ny vändning. - Henry, jag kommer! Det lovar jag!
Jag beklagar verkligen, Rumpel. Neal borde ha litat på dig.
Hur skulle han ha kunnat göra det?
Efter allt som jag har gjort.
Han kanske inte vet vad som fanns i ditt hjärta, men det gör jag.
Du skulle ha beskyddat Henry. Du hade till och med gett ditt liv-
- för att visa Neal att du har förändrats.
Frågar du mig, eller tror du verkligen det?
Jag vet det av hela mitt hjärta.
Men vad jag inte vet är varför du ser så upprörd ut nu.
Rumpel, han lever ju. Baelfire. Nu har du nåt att leva för.
Men profetian kvarstår.
- Henry är fortfarande min undergång. - Så det är därför du är upprörd?
Du var fast besluten att dö för pojkens skull, men nu...
Att ha nåt att leva för har fått din självbevarande ovana att återkomma.
Rumpel... Vanor kan väl brytas, eller hur?
Gå din väg, Belle.
Jag vill inte prata just nu.
- Vad hände? - Du somnade bara.
- Gjorde jag? - Det var bara en liten tupplur.
Kvällen är fortfarande ung.
Vänta nu... Jag minns nåt. Min pappa.
När jag sov... Jag kan svära på att jag hörde honom ropa på mig.
- Det måste ha varit en dröm. - Hur kan du veta det?
- För min pappa är död. - Jag beklagar, Henry.
Vi drömmer om sånt vi har förlorat och sånt vi hoppas på.
Som att din far lever och att din mor ska hitta dig.
Men så småningom kommer du att hitta nya saker att drömma om.
Och när du gör det kommer drömmarna att börja besannas.
- Hur vet du det? - För det var vad jag gjorde.
Och nu är du här. Ingenstans brukade vara en plats där nya drömmar föddes.
Du kan föra tillbaka den magin. Och vi kan vara din familj.
Jag skulle vilja spela en sång.
En sång för vår hedersgäst Henry.
- Visst hör du väl musiken nu, Henry? - Ja!